PÁLEČ

Památka: gotický kostel Narození Panny Marie ze 14. století. V kostele se nachází gotická křtitelnice. Přístup veřejnosti nejasný.

Obec Páleč (dříve Velký Páleč, něm. Gross Paletsch) se nachází v severní části okresu Kladno mezi obcemi Vraný a Zlonice asi deset kilometrů severně od města Slaný. Žije zde 207 obyvatel. Dominantou obce je gotický kostel Narození Panny Marie. Název obce nejspíše souvisí s tím, že obec vznikla na místě vypáleného lesa při kolonizaci ve 13. století. Je ale možné, že název souvisí i se strážnými ohni.

Kostel Narození Panny Marie

Gotický kostel postavený v letech 1333 až 1338. Již roku 1384 byl tento kostel farním. Opraven byl slohově r. 1891. Po straně epištolní vede do chrámu vchod, nad nímž v trojhranném, koso položeném štítě je vytesán znak biskupa Jana IV. z Dražic – haluz se třemi révovými listy.

Presbytiář 8,20 m dlouhý a 5,50 m široký, pozůstává z pěti stran osmiúhelníku a klenbou rozdělen jest na paprskovitý závěr a obdélníkové travée s křížovým klenutím, v obou polích jsou svorníky hladké, kulaté. Žebra klínového profilu vybíhají z vkusných konsol dubovým listům podobných. Prolomen je pěti podvojnými okny, stojnou a jednoduchou kružbou opatřen. Ze strany severní přiléhá sakristie s jedním okénkem. Vítězný oblouk má rozpětí 4,28m a loď je 16,70 m dlouhá a 9,50 m široká.

V koutě sakristie stojí krásná, z růžové opuky vytesaná, gotická křtitelnice, v podobě osmihranného kalichu. Její výška je 0,96 m a dolejší průměr je 0,48 m, hořejší pak 0,52 m.

Historie

Území dnešní obce Páleč se nemůže pochlubit důkazy o svém pravěkém nebo starověkém osídlení. Je proto možné, že vznikla někdy koncem 13. století po vykácení a vypálení zdejšího vzrostlého lesa.

Poprvé je ves písemně doložena roku 1318 (někdy 1316), kdy odtud píše Hron z Pálče. Historik August Sedláček uvádí ve stejné době na zdejším vladyčím sídle vedle jmenovaného Hrona ještě Držkraje, druhého Držkraje a Bohuslava, mezi které bylo vladycké sídlo rozděleno. Vladykové z Pálče vystavěli zřejmě již ve 13. století nad obcí tvrz s palácem a s válcovou věží, obehnanou hradbou a chráněnou valy a příkopy. Pro dluhy ale museli větší část vsi s tvrzí prodat ve 30. letech 14. století pražskému biskupu Janu IV. z Dražic. Ten ji daroval nově založenému klášteru řeholních kanovníků sv. Augustina v Roudnici (augustiáni). V seznamu zmíněného kláštera z roku 1338 se uvádí kostel Panny Marie v Pálči s poznámkou, že tam probošt a kanovníci z Roudnice mají patronátní právo. Pálečská tvrz se pak stala správním centrem zmíněného kláštera na Slánsku.

Na menší části Pálče hospodařili původní vladykové z Pálče a je možné, že žili v pronájmu na dnešní tvrzi. Na konci šedesátých let 14. století se vladykovi Adamovi z Pálče narodil syn Štěpán, pozdější Mistr Štěpán z Pálče.

Po dobytí a tím i zrušení roudnického kláštera augustiniánů v počátcích husitských válek zanikla i fara v Pálči a celý zdejší klášterní majetek přešel na dlouhá tři století do rukou světských. Roku 1420 zastavil císař Zikmund Páleč Kernkovi ze Sulevic, který ji držel ještě roku 1445. Jako zápisnou ves, pak čeští panovníci propůčovali Páleč až do roku 1538 dalším majitelům. Roku 1538 dává král Ferdinand I. Páleč, ves celou, s dvorem kmecím, s tvrzí sešlou Janu Mikšovi z Hrobčic, měšťanovi Starého města Pražského, který byl ještě téhož roku povýšen do šlechtického stavu. Jan Hrobčický a jeho syn Adam koupili později budenické panství a Páleč k němu připojili.

Adam Hrobčický z Hrobčic nechal pálečskou tvrz přestavět do renesanční podoby a značně ji rozšířil. Po Adamově smrti a rozdělení majetku mezi jeho čtyři syny, se roku 1587 Páleč stala jako samostatný statek sídlem Jiřího Hrobčického z Hrobčic.

Jiří se spolu se svým bratrem Adamem Danielem angažoval ve stavovském povstání v letech 1618-20 a byl za to dne 4. února 1623 odsouzen ke ztrátě polovice jmění a byl mu zkonfiskován statek. Páleč byla ke správě a opatrování postoupena nejvyššímu hofmistru království Českého Adamovi z Valdštejna a potom 5. prosince téhož roku prodána cizozemci Arnoštu hraběti de Monte-Cuculi.

V roce 1630 prodal Monte-Cuculi získaný statek Matyáši Arnoldýnovi z Klarštejna. Matyáš byl císařským dvorním radou a v roce 1627 byl přijat za obyvatele království Českého. V Berní rule z roku 1654 je majetek Velký Páleč s filiálním kostelem uveden spolu se Šlapánicemi a Jarpicemi ke statku Oudešice patřící Dorotě Alžbětě Hartmanové z Klarštejna. K tomuto roku se v Pálči uvádí 24 strychů orných, jeden sedlák a osm neosazených statků, žádný chalupník ve 12 stávajících chalupách a žádný zahradník.

Její syn Matěj Ondřej Hartman z Klarštejna r. 1669 Páleč rytíři Janu z Goltze na Maršově, jako samostatný statek i s nově osedlým jedním chalupníkem a se dvěma zahradníky. Roku 1706 se Páleč vrací do majetku církevního a koupí se dostává do držení metropolitní kapitoly Pražské. Roku 1715 je obec připojena ke kapitolnímu panství Vraný, s nímž pak sdílela jeho další osudy.

K roku 1700 se dle zprávy faráře Hoye sídlí v Pálči 132 duší schopných svatého přijímání. K roku 1889 se v Pálči uvádí 71 domů s 431 obyvateli českými a katolickými – 214 můžu a 217 žen.

Zdejší tvrz hodně utrpěla ve 30leté válce a po ní zřejmě zanikla. Její zbytky a valy, hodně zarostlé zálety, jsou ještě dnes zřetelné na návrší zvaném Na hrádku nebo Hrad, za někdejší panskou stodolou, u hospodářství bývalého JZD. Půdorys stavby ale již zjistit nelze. Ještě v roce 1928 bylo ale možno pozorovat asi 40 m široké a 36 m dlouhé původní zdivo základů vlastní tvrze.
Štěpán z Pálče – český kněz a teolog

Jednou z nejvýznamnějších postav v dějinách obce byl bezpochyby Štěpán z Pálče, syn místního vladyky, který byl přítelem mistra Jana Husa. V době svých studií jezdili společně do Pálče na prázdniny. Narodil se na místní tvrzi ke konci 60. let 14. století. Jeho rodiče (otec Adam z Pálče) patrně byli v závislosti na roudnickém klášteře.

Rakovnický rodák získal vzdělání na pražské univerzitě. První veliký úspěch byl pro něho určitě rok 1386, kdy dosáhl gradu bakaláře na artistické fakultě, roku 1391, získal titul mistra svobodných umění, v roce 1399 se stal na téže univerzitě děkanem artistické fakulty a hned následujícího roku byl už jejím rektorem (1400). Ve vzdělání stoupal stále výš. Kněžské svěcení přijal v roce 1394, bakalářem theologie byl v roce 1402. Mistrovského gradu v oboru theologie dosáhl v roce 1411 (někdy se uvádí jako titul doktora teologie - navíc ve variantě k roku 1412).

Byl typickým představitelem duchovního své doby: zastával řadu církevních prebend (arciděkan chrámu v Kutné Hoře, farář v Kouřimi atd.), ale jejich správu ponechával na svých vikářích (zástupcích). Sám pobýval především v Praze, kdy roku 1400 dosáhl funkce rektora univerzity.

Patřil mezi veliké stoupence myšlenek a názorů anglického reformátora Jana Viklefa, který svým učením ovlivnil tisíce lidí. Byl blízkým přítelem Stanislava ze Znojma a Jana Husa – toho dokonce učil. Se Stanislavem ze Znojma se účastnil cesty do Říma, jako vyslanec ke kardinálskému sboru v Pise (1408), kde se oba měli vyjádřit k obhajobě svých názorů. V italské Bologni ale byli přepadeni a zajati, k propuštění došlo až po pár měsících.

Štěpán se v roce 1412 připojil na stranu Jana Husa v otázce prodeje odpustků a spolu s ním proti těmto odpustkům silně vystupoval. Na církevní problematiku měl svůj názor, a proto se rozhodl, že vše sepíše do díla pod názvem De ecclesia (O církvi). V roce 1413 se stal kanovníkem kapituly Všech svatých.

Po odpustkových bouřích (1412) došlo k rozchodu s Janem Husem, to už byla doba, kdy Štěpán začal proti Janu Husovi veřejně vystupovat. Po čase si proti sobě popudil krále Václava IV. a byl ze země vyhnán a zbaven všech úřadů.

Na koncilu v Kostnici se Štěpán stavěl silně proti Janu Husovi a jeho názorům. Definoval ho jako nejhoršího kacíře. Po upálení Jana Husa (1415) odešel do Polska (již v Kostnici spolupracoval s polským poselstvem), působil na krakovské univerzitě a věnoval se také církevním záležitostem (arcijáhen v polské Kališi). Hájil církevní hierarchii proti husity vyzdvihované autoritě Písma. V Polsku nakonec zemřel (poslední zpráva o něm pochází z období 1422 - 1423).

Pověsti o Štěpánovi z Pálče

Zajímavé jsou pověsti v lidu vzniklé a udržované o konci Štěpánově. Jedna z nich vypráví, že bratři Pálčovi (dohromady i s Pálčem jich mělo být pět) prý za husitských válek přijali jiné jméno. Když prý r. 1425 sirotci dobyli Slaný, upálili prý zajaté nepřátele na hromadné hranici. Jeden ze sirotčích bojovníků prý byl bratrem Pálčovým a mezi zajatými na hranici poznal své tři bratry. Při zapálení ohně skočil do plamenů ke svým bratrům a s nimi společně uhořel.

Jiná pověst se přímo dotýká neblahého konce Štěpánova a zániku pálečské tvrze. Lidé si vypravovali, že matka Pálčova těžce nesla zradu svého syna na Husovi a českém národě. Odešla prý z tvrze a zmizela neznámo kam. Podle pověsti pak tvrz pustla a přespávali v ní jen nejchudší žebráci a chuďasové. Jednoho večera přišel sešlý, starý člověk, jdoucí jako tulák světem a vyptával se na osudy vladycké rodiny, která tu do husitských válek bydlela. Pověděli mu o tom, o čem jsme se již zmínili. Rozplakal se prý nad osudem rodičů a bratří a prosil ostatní na tvrzi bydlící, aby ho nechali v poloprázdné tvrzi vyspat. Stalo se, jak si přál. Ale v noci vyšel znenadání oheň a tvrz chytila v plamenech. Ostatní obyvatelé tvrze vyběhli a cizince, kterému poskytli nocleh, domnívajíce se, že on je žhářem, hodili ho do plamenů, takže bídně zahynul. V tomto zestárlém, zbídačelém starci pověst zpodobuje bídného zrádce Štěpána z Pálče a přidává k němu spravedlivý trest.

Do třetice si lidé vypravovali o pálečském tvrzišti, že o velikonocích při čtení pašijí, kdy zelené plaménky označovaly zlato a poklady ve zříceninách hradů a tvrzí, na tvrzišti hoří jen rudé plaménky pocházející z prolité krve a bídné zrady.

Jste Janem Husem nebo Štěpánem z Pálče?

Toto mi vyšlo v testu, který se snaží na tuto otázku odpovědět: „Podle našeho odhadu by se váš osud vyvíjel jinak, než tomu bylo v případě Jana Husa – odsouzen na smrt byste zřejmě nebyl. V klíčových rozhodnutích jste reagoval odlišně od toho, jak jednal a smýšlel pražský mistr. Jednou možností je, že jste diplomatický, mírumilovný a bezkonfliktní typ a do řady sporů jako Hus byste se nikdy nedostal. Nebo to může být tak, že jste životní pragmatik, který se za vysoké ideály nepere a který si umí dopředu spočítat, co je pro něj výhodné a co ne. Kde je pravda, víte asi sami nejlépe. Každopádně vězte, že jsou věci, za které stojí za to se postavit a případně zemřít, máme-li žít jako svobodné bytosti, a ne jako otroci vnějších pořádků.“

Problém testu - jeho hodnocení - spočívá v jedné zásadní věci: Testovaná nejde na smrt. Kdo odpoví, že když jde na smrt, tak se tomu postaví čelem? Čili že jde! Souhlasím s větou, že „jsou věci, za které stojí za to se postavit a případně zemřít, máme-li žít jako svobodné bytosti, a ne jako otroci vnějších pořádků“. Ale vzhledem k předem řečenému je to pouze artistický postoj. Kdo ví, jak by reagoval ve skutečnosti, která bývá daleko od teorie salónních teoretiků?

Dnes se dokonce objevují názory, že byl Hus tak trochu šílenec. Kromě toho ve středověku bylo utrpení a smrt daleko běžnější součástí vnímání světa než dnes. Jsme tedy změkčilejší a méně zásadový?

V každém případě je test zajímavou hrou, ale i poučením, protože shrnuje hlavní názorové rozdíly Husa a oficiálních autorit církve. A to i pro mne, bezvěrce, kterému je jedno, zda dochází k přijímání podobojí. Ale jedno mi není, když někdo ožebračuje lidi, aby měl na válku (odpustky).

Kdo si to chce zkusit, najde si tyto internetové stránky: Smýšlíte jako Jan Hus?

Odkazy

stránky obce … stránky obce (informace o Štěpánovi z Pálče jsou napsány zastánci husitství)

wikipedia … objektivnější přístup

Uživatel systému Windows

2018-10-31