SLANÝ

Městskou památkovou zónou se město stalo v roce 1992. Pyšní se zejména dvěma kostely: kostelem Nejsvětější Trojice s Loretánskou kaplí a kostelem sv. Gotharda. Kolem centrálníhí Masarykova náměstí se nachází několik pozoruhodných domů vč, radnice.

Město Slaný (něm. Schlan) je někdejší královské město v okrese Kladno asi 29 km severozápadně od Prahy. Až do roku 1960 bylo město Slaný sídlem vlastního okresu, v uvedeném roce však bylo včleněno do okresu Kladno. Žije zde přibližně 16 tisíc obyvatel (2018), hustota zalidnění činí 499 ob/km². Pod obec spadá celkem 10 částí: Slaný, Blahotice, Dolín, Kvíc, Kvíček, Lotouš, Netovice, Otruby, Trpoměchy a Želevčice. Od jihozápadu po severovýchod městem protéká Červený potok a jeho dominantou je Slánská hora, společně s Vinařickou horou vůbec nejjižnější výběžek sopečné činnosti Českého středohoří a od roku 1998 také přírodní památka. K původu jména města se váže příběh z kroniky Václava Hájka z Libočan, který vypráví o objevení slaného pramene na úpatí Slánské hory služebníkem knížete Nezamysla Holotem a o následném založení osady "Slanej vrch".
PAMĚTIHODNOSTI

Městská radnice (podrobnosti níže)- pozdně barokní budova se 43 metrů vysokou věží, postavená roku 1796 a později novorenesančně upravená

kostel Nejsvětější Trojice plus klášter řádu Bosých karmelitánů (podrobnosti níže) - kostel vznikl v letech 1581-1602 jako hřbitovní chrám sloužící městu. Uvnitř Loretánská kaple. Klášter původně františkánský, nyní karmelitánský klášter. Zahrady prochází rekonstrukcí

kostel svatého Gotharda (podrobnosti níže) - na místě původně románské baziliky byl rozšířen v gotickém slohu děkanský kostel. Dochován je i původní pozdně gotický dřevěný krov a v západním portálu pozdně gotické dveře z počátku 16. století

bývalá kolej piaristů - dnes sídlo Vlastivědného muzea a Knihovny Václava Štecha

Modletický dům (čp. 14 ve Vinařické ulici) - renesanční stavení, patří k nejstarším dochovaným domům ve městě. Stavba s arkýřem v nároží má kamenný portál s datem 1587

Okresní dům (čp. 644) - novorenesanční budova bývalého okresního úřadu (viz obrázek)

Okresní hospodářská záložna (čp. 518) - průčelí domu zdobí barevné fresky s alegorickými postavami Spořivosti, která byla zhotovena podle kartonů Mikoláše Alše

Wiehlův dům (čp. 560, podrobnosti níže) - na průčelí domu sgrafitová výzdoba navržená Antonínem Wiehlem, představitelem české novorenesance. Stavba byla zahájena v roce 1879

Velvarská brána (podrobnosti níže) – jediná dochovaná brána původního opevnění města. První písemné zmínky o ní jsou z roku 1443. V prostorách brány je umístěno muzeum historie města a jeho opevnění. Další zbytky městského opevnění pod kostelem sv. Gotharda

Černá bašta – zachovalá část opevnění města. Slouží skautské organizaci

Synagoga – od r. 2017 zde má sídlo policie ČR

kaple Božího hrobu - napodobeninu svatyně v Jeruzalémě nechal postavit hrabě Bernard Ignác z Martinic roku 1665 a uvádí se, že je to nejstarší stavba svého druhu v Čechách. Kaple je památka z raného baroka

měšťanské domy (čp. 783) - dům byl součástí bývalého dvora, zvaného Vinopalna

Hemerkův statek (dříve Stavovský) - renesanční budova z počátku 17. století byla barokně a pseudorenesančně přestavěna. Dnes po rekonstrukci

HISTORIE
Na území města Slaného a na Slánské hoře jsou četnými vykopávkami doložena různá osídlení ve starší i mladší době kamenné.
Středověk
Podle kroniky Václava Hájka z Libočan, jejíž historickou věrohodnost je třeba brát s rezervou, bylo město Slaný založeno roku 750 knížetem Nezamyslem. Již toto bájné vyprávění renesančního pisatele, však ukazuje na starobylost, která tomuto města byla v průběhu staletí dávána.
Trhová osada Slaný vznikla u brodu v období raného středověku, nejspíše již v 11. století, při důležité obchodní stezce vedoucí z Prahy do Saska, kterou zde protínají další vnitrozemské cesty. První písemná zpráva o Slaném je z roku 1262, ve které jmenuje Přemysl Otakar II. Slaný mezi města, odvádějící devátý díl tržních poplatků klášteru sv. Jiří na Pražském hradě. Přestože Slaný nepatřilo mezi významná zeměpanská hradiště, nacházely se zde některé lokální knížecí úřady mj. soudní instance. V průběhu 12. století zde vzniká expozitura benediktinského kláštera v Ostrově u Davle, který v okolí získává majetek nejspíše přímo od panovníka. Mniši zde zakládají také nový kostel zasvěcený sv. Gothardovi, jehož úctu ostrovský klášter šířil. Nejspíše ještě do konce 12. století nebo nedlouho poté zde vyrostla románská trojlodní bazilika, předchůdce dnešního farního kostela. Majetkové državy několika zejména církevních institucí na území významné osady a v jejím blízkém okolí byly také důvodem, proč se panovníkovi nepodařilo povýšit ji na město dříve. Základním předpokladem tohoto kroku totiž bylo majetkové scelení lokačního území a vytvoření majetkového zázemí v okolí.
Přesné datum vysazení nového královského města dle Magdeburského práva není známo. Stalo se tak mezi roky 1295–1305; roku 1295 ještě královským městem nebylo, ale povýšení udělil král Václav II., který zemřel v roce 1305. Nedlouho po založení bylo nové město opevněno. V roce 1348 zasáhlo město zemětřesení. Po roce 1358, kdy byla králem Karlem IV. nařízeno založení vinic v Praze a posléze v královských městech, došlo k rozšíření vinohradů ve Slaném. Rozkládaly se na stráních Slánské hory či na úbočí Hájů. V tomto období byl založen v Ovčárech kostel sv. Václava, jenž je patronem vinařů a rybníkářů.
V roce 1371 jej zasáhl ničivý požár, bezprostředně po něm začíná obnova města včetně novostavby farního gotického kostela sv. Gotharda.
Krátce po vypuknutí husitských bouří roku 1419 opouští město ostrovští benediktini, kteří se do něj již nikdy nevrátili, a do města přichází reformní kněží strany podobojí. Slaný dokonce patřil mezi tzv. šest vyvolených husitských měst, která měla být spasena při nadcházejícím konci světa očekávaném radikálními kazateli. V květnu 1420 došlo ke zvratu, kdy město obsadila Zikmundova vojska a navštívil ho dokonce sám panovník, který zakročil proti příznivcům husitství. V březnu 1421 však otevřeli měšťané brány opět husitskému vojsku a stali se součástí pražského městského svazu. V něm zůstali až do dobytí a vyplenění města vojskem radikálnějšího táborského svazu pod vedením Jana Roháče z Dubé v dubnu 1425, jehož součástí se potom stali na dalších deset let. Po porážce táboritů v bitvě u Lipan roku 1434 se město poddalo vládě panské jednoty a roku 1436 přijalo Zikmunda za krále. Slané nadále patřilo k umírněnému utrakvistickému proudu, roku 1452 podpořilo volbu Jiřího z Poděbrad zemským správcem. Král Jiří z Poděbrad pak městu věnoval mnoho výsad.
Novověk (po Bílé hoře)
Nekatolické město se účastnilo povstání proti panovníkovi roku 1618, kdy zde pobývala rodina vzdorokrále Fridricha Falckého a také roku 1648. Po porážce stavovského odboje nastává zásadní zlom v dějinách města, které se z hrdého královského a krajského města stává městem poddanským, neboť je panovníkem prodáno Martinicům sídlícím v nedalekém Smečně. Za 30leté války pak bylo město poškozeno pobytem válčících armád.
Vlastník reprezentovaný Bernardem Ignácem z Martinic se ve městě choval pragmaticky, práva měšťanů byla omezena ve prospěch jeho panství. Na druhou stranu tato významná osobnost své doby vtiskla Slanému barokní ráz. Roku 1655 založil při renesančním hřbitovním kostele Nejsvětější Trojice za hradbami města františkánský klášter a uprostřed kostela nechal vystavět jako jeho srdce Loretánskou kapli. Přímo na hlavním náměstí založil roku 1658 Piaristickou kolej, která zajišťovala vzdělání na úrovni středního školství, a pro vrchnostenskou správu panství vystavěl budovu čp. 1 zvanou Martinický dvůr. Roku 1662 dal vztyčit na Slánské hoře tři kříže na znamení Kalvárie a roku 1665 nechal na dalším tehdy holém pahorku směrem ke Smečnu vystavět kapli Božího hrobu, nejstarší v Čechách.

Město zůstalo v poddanství až do roku 1794, kdy bylo vyvázáno a přešlo pod ochranu vrchnosti. Od 1.1.1796 se stal prvním ochranným pánem Karel Josef Clam-Martinic a ochranném poměru zůstalo město až do roku 1848. Po revoluci se Slaný stalo sídlem politického a soudního okresu. C.K. hejtmanství začalo úřadovat 15. února 1850.
Zhruba od poloviny 19. století ožilo Slaný velkým rozvojem průmyslu zaměřeného především na potřeby slibně se rozvíjejícího zemědělství. V roce 1872 byla založena továrna Bolzano. V roce 1884 získal továrnu Ing. Max Hirsch, později ji koupila firma Breitfeld-Daněk a spol. Název ČKD měla továrna od roku 1926. V roce 1919 byla založena továrna Bateria. Vyráběla elektrické články a baterie. Původní přádelna bavlněné příze v Ouvalově ulici byla zničena roku 1900 požárem a baron de Lieser postavil roku 1903 novou moderní přádelnu v Kvíčku. V roce 1914 ji koupila společnost Ferdinand Přibyl a synové. Po znárodnění se továrna stala součástí n. p. Benar.

PAMÁTKY

Radnice

Bývalá radnice ve Slaném je pozdně barokní budova se 43 metrů vysokou věží, postavená roku 1796 a později novorenesančně upravená. Stojí na historickém hlavním Masarykově náměstí, uprostřed řady domů lemujících jeho jižní stranu. Někdy bývá též označována jako stará radnice, pro odlišení od nynějšího sídla městského úřadu na protilehlé straně náměstí. Od roku 1988 je chráněna jako nemovitá kulturní památka ČR. Budova radnice stojí na místě původního středověkého měšťanského domu, který pro tento účel městu věnoval císař Karel IV. 23. června 1378.
Původně šlo o jednopatrovou budovu s vysokým stupňovitým štítem a vysokou hranolovitou věží čtvercového půdorysu. Na věži, stejně vysoké jako je dnešní, byla pavlač a v úrovni prvního patra byl staročeský orloj. Před budovou radnice byly umístěny tzv. "znaky spravedlnosti", které čítaly trdlici, koš a kruh s řetězi.
Věž měla cibulovou střechu s makovicí, ozdobenou hvězdou. Tato symbolika sahá do časů husitské revoluce, v níž se Slaný, spolu s dalšími městy severozápadních Čech prohusitsky angažovalo. V tehdejších chiliastických projevech byla městu Slanému přisouzena coby symbol „hvězda“, tak jako byly symboly spojeneckých měst „měsíc“ – luna (Louny) a „slunce“ (Žatec). V budově radnice byla velká síň – „mázhaus“, radní síň, v jejím přízemí se nacházela „šatlava“. Na prostranství před budovou stál pranýř.
V roce 1751 nechal hrabě Michal z Martinic postavit na místě původní budovy radnici novou, ta však 2. srpna 1795 vyhořela. O rok později město postavilo radnici novou a v roce 1797 nechalo pozlatit hvězdu i slunce, které poškodil požár. Později (v roce 1873) byly instalovány nové věžní hodiny se dvěma železnými ciferníky, s novým strojem, ten byl v roce 1894 vystaven na slánské Národopisné výstavě. Nad hodiny byly zavěšeny i dva cymbály. V roce 1890 byl nad vchodový portál umístěn pískovcový městský znak, jeho návrh vypracoval Ferdinand Velc.
Do současné podoby radnici v novorenesančním slohu upravil slánský architekt Rudolf Štech v letech 1895–1896. Radniční věž je dvoupatrová, druhé patro začíná v úrovni okapů dvoupatrové budovy radnice a střechy vedlejšího domu Ungelt. V prvním patře jsou dva sály s novorenesančními malbami a klasicistními, řezbami zdobenými dveřmi a ostěním. Radniční věž má výšku 43 metrů. Její střecha je cibulová, osmihranná, pobitá měděným plechem. Je zakončena makovicí s hvězdou. Na všech stranách věže jsou ciferníky hodin.
V roce 2016 byla rekonstruována fasáda budovy směrem k Ungeltu, v roce 2017 prochází dalšími opravami. Celková hodnota prací činí 750 tisíc Kč. V budově sídlí v současnosti Městská policie Slaný a část prostor využívá i lidová galerie Dobeška.

Kostel Nejsvětější Trojice

Kostel Nejsvětější Trojice ve Slaném je barokní stavba z let 1581–1602 stojící v parku v areálu hřbitova na Hlaváčkově náměstí čp. 221. Od roku 1662 je součástí kostela původně františkánský klášter, který je v současné době sídlem řádu Bosých karmelitánů. Areál hřbitovního kostela s klášterem stojí severně od centra města a je chráněn jako nemovitá Kulturní památka České republiky.
Kostel byl postaven původně jako protestanský v letech 1581–1602. Jeho staviteli byli Mistr Volf a Vlach J. Maceta. Kostel vznikl na místě za hradbami města zvaném Golgata, které dříve sloužilo jako popraviště.
V době třicetileté války roku 1623 byl zpustošen vojsky. Mezi lety 1655 a 1662 byl přistavěn klášter a byl předán františkánům. Roku 1657 byl kostel obnoven a uvnitř byla vybudována Loretánská kaple. Roku 1665 při požáru kláštera s kostelem se zřítila jedna z věží. Při následné rekonstrukci pak byla rozšířena loď kostela. Autorem stavebního plánu byl pravděpodobně italský architekt Domenico Orsi.
Uvnitř kostela jsou varhany z roku 1776, jejichž autorem je Antonín Reiss. Z varhan se dochovalo pouze torzo, nicméně varhany jsou jedinečné tím, že byly zakomponované do hlavního oltáře.

Uvnitř kostela byla postavena Loretánská kaple a stala se tak jeho jádrem. Založil ji roku 1657 Bernard Ignác hrabě Bořita z Martinic, přední člen české katolické šlechty. Pod kaplí je podle posledního přání zakladatele pohřbena část jeho srdce. Při požáru kostela roku 1665 se zřítila jedna z hořících věží kostela na klenbu a loretánskou kapli poškodila. Při opravách došlo k rozšíření lodi kostela do té doby loretou stísněného. V místech křížení staré a nové příčné osy byla vybudována nad Santa Casou kupole.

Klášter

Roku 1782 měl být klášter dekretem císaře Josefa II. zrušen, ke zrušení kláštera ale nedošlo, o což se zasloužil Karel Clam-Martinic, jenž se u císaře přimluvil.

Františkáni zde byli do roku 1950, kdy byl klášter násilně uzavřen. Mezi lety 1950 až 1989 měl různorodé využití. Roku 1992 byl vrácen františkánům. Františkáni ho v roce 1995 darovali bosým karmelitánům.

Kostel svatého Gotharda

Kostel svatého Gotharda ve Slaném je nejvýznamnější sakrální gotickou památkou ve městě, jedinečnou dominantou historického jádra a centrem místní římskokatolické farní správy. Je prohlášen kulturní památkou České republiky.
Historie
Kostel sv. Gotharda byl založen v průběhu 12. století benediktinskými mnichy z ostrovského kláštera, kteří v této době ve Slaném založili expozituru pro správu majetku v okolí. Na ostrovský klášter odkazuje samotné patrocinium kostela, neboť ke sv. Gothardu měl blízký vztah vycházející z historických vazeb na mateřský klášter v Niederaltaichu, kde světec působil jako opat. Za nejstarší zmínku v písemných pramenech související se založením kostela bývá někdy považován příběh o zázračném uzdravení ženy na přímluvu sv. Gotharda spojené s vystavěním kostela tomuto světci, zaznamenaný v kronice Vyšehradského kanovníka k roku 1137. Kronikář uvádí jako lokaci svatogothardského kostela obec Slapy, což považují někteří historici za záměnu se Slaným. To se ovšem v seznamu klášterního majetku v 1. polovině 12. století neobjevuje. Přesnější datační určení fundace kostela v rámci 12. století tedy zatím není možné. S jistou určitostí lze naopak konstatovat, že ještě před koncem 12. století vznikla na místě dnešního chrámu románská trojlodní bazilika. V této podobě kostel sloužil po celé 13. století, kdy ostrovská expozitura, později proboštství, získávala na významu, i v podmínkách nově založeného královského města krátce po roce 1300, kdy v jeho bezprostřední blízkosti vzniká městské opevnění. Zde, na dolním konci dnešní Vinařického ulice, stávala a po staletí sousedství kostela dotvářela mohutná Pražská brána, zbořená v 19. století (do současnosti se z bran města Slaného dochovala pouze Velvarská brána na severní straně městského jádra).
K první gotické fázi výstavby dochází ve 2. polovině 14. století. Byla nejspíše zahájena ještě před požárem města v roce 1372. Nejdříve byla přistavěna západní věž, a to ke stojícímu průčelí románské stavby, která nadále sloužila svému účelu. Její kvádříkové zdivo je v úrovni věže dodnes částečně zachováno (patrné je v podkroví severní lodi, běžně nepřístupném). V další fázi byla postavena severní boční loď, kterou následovala loď hlavní s novým presbytářem, zřejmě o něco nižším než dnešní. Do husitských válek byla dokončena gotická trojlodní stavba. Na počátku husitských bouří opouští Slaný ostrovští benediktini, kteří se do města již nevrátili a duchovní správy se na další dvě staletí ujímají nejprve utrakvističtí a později také luteránští kněží.
Krutě se kostela dotkly události z dubna 1425, kdy bylo město dobyto vojsky táboritů a někteří z obránců byli upáleni přímo v kostelní věží. Poškozena však byla celá stavba a nejnutnější opravy musely být provedeny neodkladně, k celkové přestavbě se ovšem přistoupilo až v dobách míru kolem poloviny 15. století, kdy byla zvýšena a nově zaklenuta hlavní loď a přistavěna západní předsíň. Následně došlo ve 2. polovině století k výstavbě pozdně gotického presbytáře zaklenutého síťovou a hvězdicovou klenbou, vzápětí doplněnou nástěnnými malbami. Těm dominuje v ústředním výjevu Kristus držící kalich, symbol přijímání pod obojí způsobou (tzn. jak v podobě Hostie, Těla Kristova, tak i v podobě mešního vína z kalicha, Krve Kristovy) provázeného anděly s nástroji umučení (Arma Christi) a postavami evangelistů, doplněnými na počátku 17. století. Na vnější straně je kněžiště po vzoru katedrální architektury členěno fiálami s kraby a křížovou kytkou a dnes torzálně dochovanou architektonickou plastikou. Kdo stál za výstavbou této nejkvalitnější středověké architektury ve městě, ukazuje hrdě městský znak umístěný na severní straně obracející se k hlavní komunikaci. Pozdně gotická stavební fáze byla potom dokončena výstavbou sakristie po jižní straně kněžiště, která byla dokončena k roku 1520. Za zcela jedinečný je třeba považovat dochovaný původní pozdněgotický krov lodi a presbytáře, který ukazuje nejen řemeslný um našich předků, ale také dobovou vertikalitu stavby podtrhující celkový účinek architektury.

Kostel sv. Gotharda s areálem děkanství
Dnešní podobu kostela ovlivnila přístavba barokní kruchty, nové schodiště do krovu při západním průčelí a také opravy v poslední třetině 19. století. Ty jsou spojeny s osobou významného slánského děkana Josefa Kandlera a jejich první fáze proběhla v 70. letech podle návrhů architekta Achille Wolfa, který v této době působil pro patrony kostela smečenské Clam-Martinice. V této době byla sjednocena krytina, přistavěna předsíň při severním vstupu, čtyři opěrné pilíře na jižní straně (1868, 1874) či pořízena nová dlažba v interiéru z žehrovického pískovce a cementových dlaždic (1879). Roku 1890 byl podle návrhu Rudolfa Štecha obnoven interiér, v jehož rámci byly pořízeny také barevné vitráže. Další obnovy kostela proběhly v roce 1933 a v exteriéru naposledy v 70. letech 20. století.
Výzdoba kostela
Přestože vnitřní vybavení kostela působí dojmem jednotné barokní výzdoby, nalezneme zde několik podstatně starších součástí mobiliáře. Západní vstup uzavírají v našem prostředí zcela výjimečně dochované dřevěné dveře s bohatě vyřezávaným slepým kružbovím z 2. poloviny 15. století. Cínová křtitelnice je datována nápisem do roku 1511 a jejími autory byli mistři Pavel a Jan Faber. Z doby dokončení výstavby chrámu pochází také tři zvony zavěšené ve věži: Gothard (1494), Vojtěch (1508), a Erasmus (1545). Původní zvon Dominik (1521) byl v r. 1876 přelit a později během světové války zrekvírován. Převážně pozdně barokní oltáře pocházejí z let 1770–1782, kdy byl kostel po obnově nově vysvěcen světícím biskupem pražským Erasmem Dionysiem Kriegerem. Jejich autoři jsou neznámí, některé obrazy (sv. Gotharda na hlavním oltáři a sv. Jana Nepomuckého) vykazují blízkost tvorbě rokokového malíře Františka Xavera Palka. Varhany byly postaveny roku 1783 varhanářem Antonínem Reisem, který do Slaného zhotovil také varhany pro klášterní kostel Nejsvětější Trojice a kolejní kapli piaristů.
Ve věži kostela jsou zavěšeny 4 zvony:

zvon Gothard, průměr 146 cm, odhadované hmotnost 2600 kg, ladění e1

zvon Vojtěch, průměr 115 cm, odhadovaná hmotnost 1000 kg, ladění g1

zvon Erasmus (umíráček), průměr 50 cm, odhadovaná hmotnost 80 kg, ladění b2

zvon Sanktusník, původně zavěšen v sanktusníku kostela, je ocelový a byl odlit v Ostravě firmou Sýkora v Mariánských Horách.

Přístup veřejnosti: nejasný, bohoslužeb se koná minimálně. Římskokatolická farnost ve Slaném 312 522 634. https://farnostslany.cz ; jan.poriz@gmail.com

Wiehlův dům

Wiehlův dům je vžité označení pro novorenesanční dům ve Slaném, Wilsonově ulici čp. 560/5, situovaný na nároží Wilsonovy ulice a Divadelní ulice. Dům si pro svou potřebu v letech 1879–1880 postavil podle návrhu významného českého architekta 19. století Antonína Wiehla jeho bratr Julius Wiehl, profesor lesnické školy a úředně oprávněný zeměměřič ve Slaném. Autorem návrhů maleb a sgrafit na fasádě je rovněž Antonína Wiehla. Dům byl postaven na pozemku, který Julius Wiehl odkoupil. Dům je v současnosti ve vlastnictví Města Slaný a je zapsán v Ústředním seznamu kulturních památek. Stejné označení Wiehlův dům se používá i pro dům, který si Antonín Wiehl jako stavebník postavil pro sebe v Praze na Václavském náměstí.
Stavebníkem byl Julius Wiehl, úředně oprávněný zeměměřič ve Slaném. Stavbu domu zahájil v září 1879 a v lednu 1880 byl již dům zkolaudován. 13. února 1879 stavebník Julius Wiehl společně a jeho bratr architekt Antonín Wiehl na setkání s představiteli města Slaný a majiteli sousedních pozemků indormovali o záměru. Stavba byla po vydání stavebního povolení zahájena 3. března 1879. I když realizace Wiehlova návrhu byla poměrně rychlá, zpočátku probíhala s vážnými komplikacemi. Stavebník vedl spor s městem, protože mu byla stanovena omezení (okna směřujících na obecní pozemek). Julius Wiehl se odvolal, avšak obecní zastupitelstvo po vystoupení na návrh purkmistra Antonín Prügla Wiehlovo odvolání většinou hlasů zamítlo. Stavebník v další fázi stavbě ignoroval upravené stavební povolení a v srpnu 1879 mu uložilo město Slaný pokutu ve výši 20 zl. s alternativou při nezaplacení si 4 dnů ve vězení). Stavba pokračovala v září, kdy byl potvrzen výkres se některými změnami zejména pokud se týká tvaru oken (původní projekt v 1. patře měl obdélná okna). Kolaudace nového domu proběhla v lednu 1880. Julius Wiehl zde bydlel pouze krátce. V roce 1890 je uváděn jako žadatel o povolení úprav domi jako vlastník lékař Leopold Wassermann. Sgrafitová výzdoba byla třikrát opravována a čistěna. Poprvé za II. světové války v r. 1940, v r. 1977 ji opravoval restaurátor Alois Tintěra. V roce 2002 malby a sgrafita opravil restaurátor Lubomír Zeman v rámci oprav domu v letech 2002 - 2005. Wiehlův dům je jedním z významných domů ve Slaném, který spoluvytvářel v 2. polovině 19. století Wilsonovu ulici jako hlavní třídu od náměstí do centra města. Antonín Wiehl se po dokončení bratrova domu v roce účastnil soutěže na návrh stavby Městského divadla ve Slaném na pozemku proti Wiehlovu domu v Divadelní ulici. Návrh zpracoval v roce 1881 s Jan Koula. Divadlo bylo navrženo jako klasická palladiovská architektura s velkou nikou a mělo být situováno uprostřed parku. Návrh nebyl přijat, protože neodpovídal představě obecního zastupitelstva o stavbách vytvářejících Wilsonovu ulici jako hlavní třídu do středu města. V roce 1883 bylo divadlo postaveno podle vítězného návrhu architekta Jindřicha Failky.
Popis domu
Nárožní jednopatrový novorenesanční rodinný dům je situovaný na rohu Wilsonovy a Divadelní ulice (dříve Na katovně) s průčelím do Wilsonovy ulice. Novorenesanční dům má sedm os a na každém nároží průčelí jednoosý nárožní rizalit. Ve střední ose průčelí nad vchodem je v prvním patře balkon. Nároží domu, okna a vchodové dveře na balkon zdobí rustika. Nad okny prvního patra a pod hlavní římsou je vlys, kde v černém pásu jsou vyškrabány sfingy nesoucí lyry, rostlinné a mytologické motivy. Autorem sgrafitová výzdoby a maleb je sám architekt Antonín Wiehl. Na fasádě jsou kombinovány barvy černá a hnědá. Na sgrafitech do Divadelní ulice připomíná stavebníka jeho jméno a doba stavby /AEDIFICAVIT /IULIUS WIEHL / A:D: MDCCCLXXIX/, který nesou sfingy. Profesi stavebníka symbolizuje zeměměřičské náčiní, sáhovka a úhelník. Na fasádě průčelí ve vlysu prvního patra rizalitů jsou další latinské nápisy odpovídající oblibě architekta v "mluvící architektuře" sbíral průpovídky na historických stavbách jako nositele]] „vtipu, humoru, ironie, ale i moudrosti a morálky“ Tyto nápisy doplněné o zeměměřičské náčiní nesou opět sfingy. Jako sgrafito je provedeno i číslo popisné domu vyškrabané do černé omítky pod balkonem nad vchodovými dveřmi z Wilsonovy ulice. Antonín Wiehl architektonický návrh na bratrův dům zpracoval poté, kdy v Praze realizoval již pět činžovních domů. Dům ve Slaném však je v této řadě první, kde Wiehl navrhoval výtvarné řešení a sgrafita sám. Obvykle v návrhu pouze vymezil plochu pro sgrafita a malby a svou představu o barvě a námětech a vlastní návrh výtvarné výzdoby svěřil malíři nebo sochaři. Na výzdobě domů, které navrhoval, spolupracoval s malíři (Mikolášem Alšem, Františkem Ženíškem, sochaři (Josefem Václavem Myslbekem. Na některých domech a jejich výzdobě spolupracoval s dalším architektem, zejména (Josefem Fantou, Osvaldem Polívkou a v době stavby slánského domu většinou Janem Zeyerem). Při stavbě svého domu v Praze svěřil návrh maleb Mikoláši Alšovi a návrh sgrafit Josefu Fantovi.
Současnost
Pro svou architektonickou hodnotu a význam v historii města je Wiehlův dům zapsán v Ústředním seznamu kulturních památek. Dům je v současnosti ve vlastnictví města Slaný, které finacovalo jeho opravu v letech 2002-2005.

Velvarská brána

Velvarská brána je součást bývalého středověkého opevnění města Slaný, jediná dochovaná brána ve městě. Stojí několik desítek kroků severně od historického Masarykova náměstí ve Slaném.

Není přesně známo, kdy byla Velvarská brána postavena, první písemné záznamy o ní pocházejí z roku 1443. Reliéfní nápis pod oknem druhého patra jižního průčelí věže, vztahující se k počátkům věže, připomíná, že ta byla postavena za Aleše (Krejčího) a Václava Novinky, dlouholetých slánských konšelů. V době vlády Jiřího z Poděbrad byla opravována a dostala označení „Nová brána“. Na její jižní zdi se z této doby dochoval letopočet 1461.
K bráně původně přináležely ještě předsazené hradby s cimbuřím, bašta a most přes příkop. Během 16. století bránu vícekrát poškodily požáry města. V roce 1795 vyhořela mj. nedaleká radnice, z niž byl poté na bránu přenesen zvon z roku 1514. Byl používán při zvonění na poplach a také odsouzencům, kteří byli bránou odváděni na popraviště.
Brána postupně ztrácela význam pro obranu města. V souvislosti s tím bylo v letech 1823 až 1824 zbořeno při výstavbě silnice do Litoměřic předbraní a podobný osud málem potkal i samotnou bránu. K tomu však nakonec nedošlo; místo toho byla naopak roku 1868 opravena. Na vrchol střechy byl umístěn měděný kohout, kterého zde lze spatřit doposud.
Celková výška brány je 38 metrů, půdorys měří asi 9 x 8 metrů. Nad průjezdem na severní straně je umístěn vytesaný městský znak a znaky šesti městských cechů. Na mnoha kamenech jsou dobře patrné původní kamenické značky. V prostorách brány je umístěno muzeum historie města a jeho opevnění.

Přístup veřejnosti: nejasný. Asi když je otevřeno vedlejší informační středisko. To má otevírací dobu v hlavní sezóně. Mimo hlavní sezónu jen od Po do Pá. V So a Ne zavřeno!

Poznámka: Informační tabule v městě neexistují.

Odkazy

wikipedia

stránky města … http://www.meuslany.cz/

Ivo Horňák: Sv. Gothard ve Slaném v proměnách věků (1137–2007), publ. 2009

Uživatel systému Windows

2018-10-31