VELVARY

Motto: Historické jádro města je městskou památkovou zónou. „Velvary jsou především městem historie, památek a klidného života,“ tak praví městský web. Místní však mluví jinak: Velvary si prožily slávu za komunismu, kdy zde fungovalo několik velkých podniků. Ty po sametové revoluci zkrachovaly, mladí odcházejí a město se stává mrtvým městem mimo hlavní ekonomické komunikace.

Velvary jsou město v okrese Kladno, 7 km severozápadně od Kralup nad Vltavou a 25 km severozápadně od Prahy. Město se rozkládá na pravém břehu Bakovského potoka, při jeho soutoku s Červeným potokem. Leží v krajině, která patří svou polohou i utvářením k Podřipsku. Žije zde necelých 3 000 obyvatel.

Od svých počátků byly Velvary zemědělským městem, a přestože zde vznikly i menší průmyslové podniky, jako zemědělské středisko se rozvíjel i ve 20. století.

Název

Vznik jména Velvary uvádí kronikář Václav Hájek z Libočan do souvislosti s bojem proti Maďarům. Maďarský vojevůdce měl v noci sen, jak mu nějaký muž podává střídku chleba. Pojmenoval proto město střídka chleba, což je maďarsky Belvar a počeštěno to znělo jako Velvar. Podle jiné domněnky je název odvozen od slova var, což ve staré češtině znamenalo obydlený dům. A vyskytl se i názor, že šlo o obec velvarů, tedy lidí, kteří mnoho vařili. Slovo var však nejpravděpodobněji označovalo místa, kde ze země vyvěrají prameny.

Pamětihodnosti

kostel sv. Kateřiny ze 14. století – pův. gotický, jednolodní kostel s jednou věží. Novogotická přestavba z 19. století překryla renesanční i barokní prvky. V kostele je pozdně gotická Madona (kolem 1510). Chráněn jako Kulturní památka ČR (podrobněji níže)

náměstí Krále Vladislava – centrální náměstí s radnicí, měšťanskými domy a Mariánským sloupem, který postavil v letech 1716–1719 František Tollinger z Litoměřic a kameník Antonín Falke. Na vrcholu je socha Panny Marie, dole na nárožích jsou sochy sv. Václava, sv. Prokopa a sv. Šebastiána. Sloup byl postaven na poděkování, že morová epidemie roku 1713 skončila. Ikonografie sloupu vychází z barokní zbožnosti. Matka nebes představuje ochranu před pohromami a nemocemi. Též budovy bývalého hotelu, záložny, “katovny“ (domu lékaře s lebkou) a bývalé hospody s podloubím

radnice (nám. Krále Vladislava) - mohutná renesančně-barokní stavba s podloubím vznikala v důsledku pohnutých dob v několika etapách. Přízemí postavil v roce 1618 pravděpodobně vlašský stavitel Santin Malvazione, kamenickou práci provedl H. J. Bragatius de Serponto. Stavbu přerušila 30letá válka a teprve v letech 1722-23 v ní pokračoval Jan Wolf. Radikálně byla radnice přestavěna 1793-97 podle návrhu Ignáce Palliardiho. V polovině 19. století byla barokní harmonie stavby částečně porušena přístavbou severního a jižního křídla pro potřeby okresního soudu

Reduta (nám. Krále Vladislava) - dům čp. 57 zvaný U Dryjáků (též Dryjáčníkovský), je příkladem mohutného renesančního domu průjezdového typu. Z doby kolem 1600 s mohutným pozdně renesančním kamenným portálem a mansardovou střechou. V letech 1554-1582 náležel Jiřímu Pecharovi, zvanému Dryjáčník (připravoval a prodával léky - dryjáky), významnému měšťanovi, který založil kostel sv. Jiří a špitál za Pražskou bránou. Dům byl naposledy upravován ještě v 19. století. Dnes je památkově chráněn

Bártovský dům (nám. Krále Vladislava) – dům čp. 8 s vyobrazením štíra v kartuši na průčelí domu reprezentuje měšťana Jana Bártu Brandýského, kterému dům vlašský stavitel Santin Malvazione postavil v roce 1612. Přes pozdější přestavby představuje svým průjezdem s hřebínkovou klenbou a bosovanými portály téměř intaktně zachovanou památku z počátku 17. století

Panská hospoda (nám. Krále Vladislava) - dům čp. 10. (někdy též Panský dům) ze 17.–18. století, zejména na náměstí. Zejména Dnešní barokní budova byla postavena v letech 1696-98 podle návrhu známého barokního stavitele Pavla Ignáce Bayera. Stavba stojí na místě vyhořelého renesančního hostince, k němuž se váže příběh, který dal vznik známé písničce Ó, Velvary… (po r. 1989 darovala bohatá Holanďanka obci 1 milion korun za právo v tomto domě dožít a zřídila zde galerii pro svého druha, českého malíře)

Pražská brána (na konci Pražské ulice) - postavená roku 1580 snad na starších základech mistrem Bartolomějem Vlachem a opravená roku 1701 (znaky na jižní straně). Je čtverhranná, třípatrová s postranním přístavkem točitého schodiště. Přízemí je kamenné bosované, na vnější straně doplněné reliéfními kartušemi se znakem města a orlicí, na straně do města s dvouocasým lvem. Byla součástí opevnění města, které se koncem 16. století skládalo ze čtyř bran, malé postranní branky zvané fortna, hradeb, zpevněných na několika místech masivními baštami a vodních příkopů. Přes příkopy pak k branám vedly dřevěné mosty a lávky. Pražská brána je přístupná celoročně na požádání v Městském muzeu Velvary

Stará fortna - malebný průchod domem čp. 203 (na dnešním Třebízského náměstí). Vznikl asi v roce 1608 nebo 1609, jako součást cesty z města k obecnímu mlýnu Netušilovskému (dnes Přední mlýn), zahradám a loukám. Stavebníkem tohoto domu byl Petr Vlach, italský zedník, jenž do Velvar přišel se svým bratrem Bartoněm Vlachem, stavitelem Pražské brány. Průjezd byl z obou stran uzavřen pevnými vraty

hřbitovní kostel sv. Jiří - goticko-renesanční kostel dal postavit bohatý měšťan Jiřík Pechar, zv. Dryáčník v letech 1613–1616. Kostel je největším dílem vlašského stavitele Santina Malvazione (jiné zdroje uvádějí B.Santiniho). Jednolodní architektura tohoto hřbitovního kostela představuje jedinečný příklad renesančního umění v regionu, pohledově se uplatňuje především výstavným čtyřetážovým volutovým štítem. Průčelí stavby zdobí vstupní portál pojatý už v duchu manýrismu. Na severní straně má renesanční portál a uvnitř barokní zařízení

kostel Všech svatých - jednolodní kostel s obdélným presbytářem je původně raně gotickou stavbou, která byla v průběhu věků několikrát přestavována, gotický především interiér kostela. Kostel stojí na katastru původně samostatné osady Malovary, která s městem Velvary postupně splynula. Dnes ji připomíná název Malovarská ulice

budova děkanství, Dům s pečovatelskou službou v ul. Slánská čp. 19. Barokní patrová nárožní budova, nynější podoba pochází z přestavby kol. r. 1700 stavitelem J. Š. Panetiem, ve výklencích na nároží sochy sv. Judy a sv. Salvátora. Dvůr byl upraven na tzv. areál volného času, jehož součástí je Galerie na špýcharu s etnografickou expozicí Městského muzea Velvary a stálou výstavou obrazů ak. mal. Jiřího Corvina

Paládium Panny Marie staroboleslavské – barokní pískovcový vysoký reliéf z roku 1674 umístěný ve zdi hřbitova u kostela sv. Jiří ve Velvarech

Kaplička Nejsvětější Trojice postavená v roce 1714 u studánky Svěcenky pod Radovičem u Velvar. Kdysi lidé věřili, že pramen studánky je zázračný a pomáhá léčit především oční neduhy. Svého času se zde bydlel i poustevník

Přírodní památka Pod Šibenicí, louka s výskytem slanomilných rostlin, v údolí Vranského potoka severně od města při silnici do Miletic

lípa u Horova mlýna, památný strom u samoty jihozápadně od města

lípy u svaté Trojice, trojice památných stromů u kapličky a pramene pod osadou Radovič, vjv. od města

Kostel svaté Kateřiny

Římskokatolický kostel sv. Kateřiny Alexandrijské ve Velvarech, dříve děkanský, vznikl přestavbou původního gotického kostela, poprvé zmiňovaného v roce 1337. Gotický, jednolodní kostel s jednou věží. Novogotická přestavba z 19. století překryla renesanční i barokní prvky. Kostel má uvnitř síťovou klenbu a renesanční kruchtu s emporou na sloupových arkádách. Vnitřní zařízení je barokní, v kostele je pozdně gotická Madona (kolem 1510).

Asymetricky umístěná věž kostela čtvercového půdorysu o výšce 45 metrů je dominantou města. Jediná loď má obdélníkový tvar a je z vnitřní strany 17,5 metru dlouhá a přes 9 metrů široká. Její zadní třetinu zabírá renesanční kruchta, která po stranách vybíhá svými dvěma rameny do prostoru lodi. Odsazený presbytář má z vnitřní strany délku 11,5 metru a šířku 7 metrů. Na vyvýšeném prostranství kolem kostela se dříve nacházel hřbitov.
Historie
Nejstarší částí kostela je přízemní místnost ve věži, která původně sloužila patrně jako soukromá kaple a nyní se využívá jako sakristie. V roce 1487 byl kostel upravován mistrem Linhartem, při té příležitosti zřejmě došlo ke zvýšení lodi. Dne 19. dubna 1580 došlo zásahem blesku k poškození věže, jejíž horní část vyhořela. Kolem roku 1600 byla dokončena klenba kostela a vybudována kruchta, v roce 1604 došlo k opravě věže. V roce 1610 (podle jiných pramenů až v roce 1620) však byla věž opět poškozena zásahem blesku při bouřce. V letech 1692 až 1694 opravil chátrající kostel stavitel Pavel Ignác Bayer, v roce 1701 došlo k znovuvysvěcení kostela světícím biskupem Janem Seiplem. Další oprava proběhla v roce 1785. Počátkem 20. století byl kostel regotizován. Poslední velká oprava se uskutečnila v 90. letech 20. století; při ní byly také zrestaurovány nástěnné malby, jejichž fragmenty byly objeveny v 70. letech 20. století.

Zvonice
Severně od kostela stojí renesanční zděná zvonice s dřevěným patrem, která v minulosti plnila i obrannou funkci. Její zděná část má zdi až 1, 7 m silné. Dřevěné patro ukrývá vzpěradlovou konstrukci, nesoucí zvony ze 17. a 18. století. Zvonice byla postavena pravděpodobně v 16. století. Na zvonici i na kostelní věži viselo před třicetiletou válkou devět zvonů. Osm z nich bylo roku 1639 zničeno císařskými vojáky a jejich zvonovina byla spolu s devátým zvonem další rok odvezena do Prahy. Další zvon byl pořízen roku 1660, který je zde osazen dodnes a roku 1755, který byl rekvírován ve II. světové válce.

Přístup veřejnosti: minimální, bohoslužby se konají pouze jednou v měsíci.
Vlastníkem je Římskokatolická Farnost v Kralupech E: fara@NaseFarnost.cz

Historie Velvar v datech

1282	Velvary se jmenují mezi osadami, které si neprávem přivlastnil vyšehradský probošt Petr

1337	první připomínka farního kostela sv. Kateřiny

1482	povýšení Velvar na město a udělení práva k ohrazení včetně dalších výhod

1580	výstavba renesanční památky Pražské brány

1591	pravděpodobný vznik písně "Ó Velvary, kde jsou mé tolary", kdy z Panské hospody byla

hostovi odcizena truhla s 996 tolary

1613	zahájení výstavby hřbitovního kostela sv. Jiří nákladem města

1620	den po bitvě bělohorské bylo město vydrancováno, řada občanů zraněna a zabita

1680	obyvatelstvo ničí zákeřné nemoci
1713	morová epidemie

1793	začátek výstavby městské radnice

1840	úpravy a zdokonalení silnice z Prahy do Litoměřic - stavební ruch a nebývalý rozvoj města

1854	Velvary jsou sídlem c.k. okresního úřadu se smíšenou mocí politickou a soudní

1861	rozvoj zemědělství, založení Hospodářského spolku velvarského

1863	založení pěveckého spolku Hlahol

1864	založení Sboru dobrovolných hasičů

1884	založena Tělovýchovná jednota Sokol aj. spolků

1866	rozvoj průmyslu města, vznik rolnické Společné továrny na cukr, pozdějšího cukrovaru

1882	slavnostní připojení železniční přípojky z Velvar do Kralup nad Vltavou

1913	zřízení okresního hejtmanství v Kralupech, Velvary zůstávají jen soudním okresem

1923	vybudování elektrického osvětlení ve městě

1924	do provozu uvedeno stálé kino s vlastní budovou

1926	založení továrny Ostrit na karborundové brousící kotouče

1932	otevřeno městské muzeum pro veřejnost

1936	dokončena poslední část obranného pásma Prahy, vyznačuje se bunkry a zátarasy

1937	Ostrit přeměněn Kovohuť (dnešní společnost Metal Trade Comax, a.s.)

1941	nacistické okupace, masové zatýkání občanů vč. velvarských Židů

1945	konec II světové války, celkový počet obětí velvarských občanů činil 76

1960	územní reorganizace státu; zaniká okres kralupský i starý okres slánský

1982	oslava 500 let povýšení na město;

1989	rok společenských a ekonomických přeměn, nástup nového zřízení

Historie Velvar podrobněji
Vznik a rozvoj středověké osady v místě dnešních Velvar byl vyvolán prastarou obchodní cestou, jdoucí od Prahy přes Tursko a Velvary na Roudnici nad Labem a směřující do Horní Lužice. Z ní se za obcí Velvary odpojovala cesta zvaná Saská (Chlumecká) vedoucí přes Litoměřice do Drážďan. Vzdálenost od panovnického centra do Velvar odpovídala jednodennímu pochodu zvířat s nákladem. Pravděpodobně zde vznikly nejprve zájezdní krčmy, u kterých se postupně usazovali obchodníci a řemeslníci a osada se proměňovala v tržní ves.

První písemná zmínka o Velvarech pochází z roku 1282, kdy jsou jmenovány ve výčtu majetků vyšehradské kapituly. Z nejstarších pramenů není přesně patrno, jaký byl správní vývoj města. Po roce 1357 připadla osada královské koruně a Karel IV. ji zřejmě povýšil na městečko. Kdy Velvary získaly městská práva, není zcela jisté.

Při velkém požáru v roce 1482 shořel městský archiv a s ním i důležité listiny a privilegia. Král Vladislav II. Jagellonský proto v listopadu téhož roku svým majestátem potvrdil Velvarům práva a výsady obsažené ve shořelých listinách, včetně svého majestátu ze 4. dubna téhož roku, jímž městečko Velvary na město vyzdvihuje (oba majestáty se zachovaly a jsou dnes uloženy v SOA Praha, SOkA Kladno).

Velvary tak získaly právo vařit pivo, pořádat trhy a opevnit se hradbami, což také vzápětí udělaly. Až do poloviny 19. století bylo městečko důležitou zastávkou na staré cestě z Prahy do Saska.
Město Velvary bylo opevněno hradbami a vstup byl možný čtyřmi branami. Pražskou branou, kterou vystavěl na jižní straně náměstí za purkmistra Jiřího Mydláře v roce 1580 stavitel Bartoloměj Vlach. Roudnickou branou, která byla v roce 1841 z neznámých důvodů zbourána. Bránou Malovarskou, na jejímž místě později vznikla renesanční brána Slánská. Slánská brána byla později zbourána na příkaz paní hraběnky, které prý stínila do zahrady. Chržínskou bránu tvořila vlastně jenom vrata mezi dvěma zděnými pilíři. Dodnes se zachovala jen brána Pražská. Vedle Roudnické brány bývala Panská hospoda.

Postupem let získávalo město další výsady, rozmáhalo se stavebně a hospodářsky sílilo. Od roku 1593 si Velvary přikládaly natrvalo přívlastek královského města, avšak přímo v textech panovnických majestátů se výslovného jmenování královským městem zdejší obec dočkala až v 2. polovině 18. století a to v listinách Marie Terezie a Josefa II. Královským městem pod ochranou nejvyššího purkrabího zůstaly Velvary až do konce roku 1848. Důkazem, že nebyly městem poddanským, je také skutečnost, že tu vždy bývala rychta. Rychtář byl královský úředník, který stál v čele městské správy. Již za krále Vladislava II. Jagellonského Velvary tuto rychtu koupily a v roce 1480 dosáhly zřízení purkmistrovského úřadu, takže obec nadále řídili konšelé s purkmistrem. Od roku 1553 pak býval v čele rady první konšel zvaný primas či primátor. Konšelů bývalo zpravidla dvanáct a v purkmistrovském úřadě se střídali vždy po měsíci. Tento stav trval do zrušení primátorského úřadu v roce 1784.
Rozkvět renesančních Velvar přetrhla 30letá válka. Město bylo několikrát vydrancováno a v roce 1639 na rozkaz švédského generála Banéra vypáleno. Z následků 30. války se Velvary těžce a pomalu vzpamatovávaly a teprve počátkem 19. století dosáhly velikosti, kterou měly před rokem 1620. Stavební ruch a obnova města začaly již koncem 17. století, kdy původně renesanční vzhled Velvar dostává barokní překryv. Zásluhu na tom měli především dva primasové a vynikající hospodáři Jan Augustin Klouzal a Florián Mikulovský. Za hospodářské správy prvního z nich se zvýšily obecní důchody a uskutečnilo se mnoho staveb a oprav. To vše bylo možné především proto, že primas Klouzal hledal nové možnosti využití městského majetku: do provozu byla uvedena nová cihelna, otevřeny opukové lomy, pila a rozšířena obecní vinice u Podhorního mlýna. Florián Mikulovský (v úřadě 1760-1776) byl vzdělaný muž se širokým rozhledem a bývá označován za nejzasloužilejšího velvarského primátora. Roku 1759 si od města pronajal na 12 let veškeré dvory, mlýny, hospody, pivovar i ostatní reality a zvelebil je. Jako primas zlepšil i veškeré další městské důchody a podařilo se mu vymanit obec z vleklých dluhů. Jeho dodnes zřetelným dílem je Velvarský les nad Velkou Bučinou vysázený v letech 1764-1765.

Velký význam pro rozvoj města měly správní reformy po roce 1848. V roce 1849 byl ve Velvarech zřízen okresní soud, který zde působil až do roku 1953, a berní úřad. V letech 1854-1868 byly Velvary dočasně sídlem smíšeného politicko-soudního okresního úřadu. V roce 1868 připadl soudní okres Velvarský do obvodu okresního hejtmanství Slánského a v roce 1913 do obvodu okresního hejtmanství Kralupy n. Vltavou.

Po polovině 19. století se měnil i vzhled města, rozvíjelo se hospodářství i kulturní a spolkový život. V 60. letech 19. století zde působilo studentské ochotnické divadlo, které zásadní měrou přispělo k posílení českého jazyka ve velvarské společnosti. Roku 1864 vznikl v domě v Pražské ulici Sbor dobrovolných hasičů, jeden z prvních v Čechách. V roce 1882 byl zahájen provoz na železniční trati Kralupy-Velvary. Kolem roku 1900 zde začal vznikat průmysl, zejména výroba nábytku, které se však po roce 1990 silně omezila.

Podle vyprávění místních zde v době socialistického zřízení fungovalo několik velkých průmyslových podniků a samozřejmě hospod. Po roce 1989 většina podniků zkrachovala. Výroba se neobnovila, místní za prací jezdí jinam.

Stagnaci města potvrzuje i křivka počtu obyvatel. Zatímco jinde lidé přibývají, Velvary stagnují: 1900 – 3221 ob., 1930 – 3140 ob., 1950 – 2749 ob., 1961 – 3126 ob, 1980 – 3074 ob., 1991 – 2848 ob., 2011 – 2971 ob. V centru města dnes fungují pouze vietnamské krámy, jiní obchodníci zde nejsou. Slavná hospoda na roku proti Redutě dávno skončila. (stav r. 2018)

Zajímavosti a pověsti

K Panské hospodě se s největší pravděpodobností váže vznik písně Ó Velvary (Ó Velvary, Velvary, kde jsou mé tolary …). Podle místní tradice stála u jejího zrodu událost z přelomu ledna a února roku 1951, kdy byla v Panské hospodě Jáchymovi z Bílé odcizena truhla s 996 tolary. Málokdo dnes ví, že spor, jestli mu byly peníze odcizeny, nebo zda je propil, se táhl mnoho let a dědil se z generace na generaci. A proto píseň Ó Velvary nesložil Jáchym z Bílé, ale až některý z jeho potomků.

Zvon pro hřbitovní kostel sv. Jiří byl odlit v Nabdíně. Před litím přišlo několik dívek z Černuce a vhodily hrst stříbrných mincí do roztavené zvonoviny, aby tak zlepšily hlas zvonu. Jedna z mincí se nerozpustila, ale zůstala zalita na povrchu zvonu.

Další z povídek a pověstí o Velvarech pochází z doby, kdy se stavěl Karlův most. Na stavbu Karlova mostu se totiž vozila vajíčka, která se prý přidávala do malty, ze všech obcí, které byly někde poblíž. Velvaráci vymysleli, že je povezou uvařená natvrdo, aby se jim po cestě nerozbila. Když s tímto nákladem dojeli na Karlův most, zjistili, že vajíčka uvařená natvrdo se do malty přidávat nedají. A proto se dodnes Velvarákům říká tvrdovaječníci.

Odkazy

wikipedia

stránky města … http://www.velvary.cz/

Paměti královského města Velvar … velice podrobné dějiny města do konce 19. Století

Ivan Grisa: Umělecké památky Čech, svazek čtvrtý, 1982

Uživatel systému Windows

2018-10-31